Mads Skjerns indremissionske søster, Anna, kommer på besøg.
Hun ser med undren på det liv, hendes brødre lever.
Vin og dans stemmer ikke overens med det, Mads har lært hjemmefra.
Hun sanser også, at Kristens ægteskab er dårligt -
- og bitterheden rettes mod Ingeborg.
Daniel og Mads vender sig mod Anna, der forlader byen.
Efter sit giftermål med Røde går Agnes ud og serverer -
- og hun regner med, at Røde passer deres to drenge, Knud og Aksel.
Røde er optaget af partifællerne, der stadig tror på Stalin -
- trods ikke-angrebspagten, der blev signalet til 2. verdenskrig.
Aksel falder i branddammen, og selv om han overlever -
- vil Agnes gøre sig uafhængig af Røde.
Hun starter en forretning med opmaskning af strømper.
Oberst Hachel får et slagtilfælde og dør -
- da hans fjende, general Prior, får kommandoen over de danske styrker.
Vicki genforenes med digteren Herbert Schmidt -
- som er vendt hjem fra den spanske borgerkrig.
Forår 1940
Kom ind.
Goddag, Agnes.
- Fire strømper. De er vasket. - Det har du vel gjort?
Frk. Hollenberg vasker ikke noget.
Næ, man skulle have kaldt sig frøken dengang.
Sid ned, så henter jeg kaffen.
Det er lige før, jeg savner Esther. At du vil have det svineri.
Det var da værre at maske deres beskidte strømper.
En rigtig frue har ikke beskidte strømper.
Så kan man finde ud af, hvem der er rigtige fruer.
Fru bankdirektør Skjern vasker ikke sine strømper.
- Moderen vasker heller ikke. - Svigerinden gør vel heller ikke.
- Jo, altid. - Så er det, efter hun har fået Esther.
- Prøv. Det er halv kaffe. - Hvor får du det fra?
- Vores mærker rækker ikke til. - Fra Boldt, han sælger mærker.
- Er det dét, du bruger dine penge til? - De fleste sparer jeg.
- Til en knappemaskine. - En knappemaskine?
Til at overtrække knapper med, når folk selv syr.
- Mandag den 8., skal vi da noget? - Næ ... hvorfor?
Det er Lauras store dag. Hun skal ind og have sin medalje.
Vi skal være i kirken kvart i ti. Prinsessen kommer klokken ti.
- Kan Frederiksen køre os? - Der må kun køres erhvervskørsel.
Det blev da ophævet, da benzinen blev rationeret.
- Det blev genindført i går. - Skal vi så med toget?
- Det har du da prøvet før. - Men ikke sammen med Laura.
- Hvornår går togene? - Det skal jeg hurtigt finde ud af.
Jeg ringer til stationen.
Hvor er telefonen?
Nu har hun igen sat den op i soveværelset.
Frk. Hollenberg snakker med sin kæreste.
Jeg troede, soldaten havde slået op. Var det ikke derfor, hun mukkede?
Ja, ja ... nej, nej ...
Av min arm. Det siger du ikke!
Ja, ja ... nej, nej ...
Bankdirektøren skal låne telefonen.
Av min arm. Nej, nej ... ja, ja ...
Det siger du ikke. Av min arm.
Tak, Laura.
Laura, vi vil ikke have, at hun taler i soveværelset.
Det synes jeg, fruen selv skulle sige.
- Var forlovelsen ikke gået over styr? - Hun har fundet en ny.
- Et ordentligt ungt menneske? - Så længe det varer.
- Jeg beklager. I skal med 7.46. - Hørte De det, Laura?
Når De skal hædres i Selskabet for trofast Tyende.
- Jeg står altid op halv syv. - Det bliver en stor dag, Laura.
De har tjent mig længere end min kone. Er det mere end 17?
- 18... Ulrik er 17 år. - Åh ja, det er sandt.
(telefonen ringer)
Ja? Når man taler om solen ...
Er det Ulrik? Hvor er han?
- Han er sammen med Ellen Skjern. - Kan han ikke passe spisetiderne?
Han har ringet de sidste to timer. Der var hele tiden optaget.
De har spist hos Ellens bedstefar. Han tilbyder os en halv gris.
- Det er da et tilbud. - Hvis den ikke er for fed.
Det er fint, Ulrik, bare sig ja tak. Farvel, min dreng.
- De vil ikke have det. - Hvilket noget?
At De telefonerer i soveværelset og sidder i bankdirektørens seng.
- Har De forstået? - Ja, ja... Er der kaffe?
- Kan De løfte koppen selv? - Ja, ja ...
Nå ... ja ... Tak for kaffe, Laura.
Det skal man jo sige, så længe den smager af kaffe.
Det gør det ikke ret meget længere.
- Der er ikke flere kaffemærker. - Vi må vove livet med erstatning.
Agnes kender et sted, hvor man kan købe kaffemærker.
- Det er da vist ikke tilladt, Laura. - Lad os give Laura frie hænder.
Mange tak.
Lauritz Jensen skal vel have ål. Nu er der da ellers råd til det.
Karbonader.
- De er ellers dejlige. - ÅI! De minder mig om strømper.
Mit hjem ligner en slangefarm. De er over det hele.
Om natten drømmer jeg, at de slynger sig rundt om mig. Jeg skriger hjælp.
Så er det konsulinde Holms brune halvsilkes på tørresnoren.
Nå, der har vi sgu lovens arm.
- Har nogen set Herbert Schmidt? - Herbert er i København.
Han har ikke været på stationen.
Kan jeg ikke vise dig 100 kroner på hans vegne?
Det er jo ham, der skal bevise, at han ikke er subsistensløs.
Om en uge kan han købe stationen med politihund og det hele.
- Læser du ikke aviser, Sofus? - Jo, Tidende.
Hvis du vendte dig fra den sprøjte, ville du ikke spørge så dumt.
Herbert er i færd med at kaste glans over Korsbæk.
- Han sætter sit eget teaterstykke op. - Hvad hedder det?
- Hvad tror du? - Noget med ben?
- Næ. Du får alligevel en gang ål. - Noget med støvler?
- Det er fandens, så kvik du er. - Boldt, en gang ål til øvrigheden.
- Stik mig lige et kaffemærke. - Kender jeg ikke noget til.
Jeg ville cykle en tur med drengene.
Aksel og jeg skal se Laura få medalje.
Og bagefter skal vi hen på teatret. Herbert har selv inviteret os.
- Så kan jeg jo passe Knud. - Marie ser efter Knud.
- Jeg kender godt dit børnepasseri. - Agnes, jeg har jo sagt ...
Bare du bliver, til Marie kommer, så forlanger vi ikke mere.
Nej, De skal vente her, men fruen, det er denne vej.
- Jeg syntes nok, det var dig, Maude. - Anne Grete, er det dig?
- Hvad laver du her? - Du husker da Oline?
- Som var hos dine forældre? - Jeg arvede hende. Hun står der.
Hvis fruerne vil gå ind. Prinsessen kommer på slaget.
De kunne godt have lagt en pind i kakkelovnen.
Hvordan har Deres mor det efter amtmandens død?
- De kender mammy. Hun er tapper. - Det har vi brug for i disse tider.
Ja, med alt det, der foregår.
Kammerherreindens svigermor gav Oline 25-års-medaljen.
- Nu er det 40 år. - Ja, det er en stor dag for Oline.
Bliv ved denne side, når prinsessen passerer forbi.
Læg overtøjet, men behold handskerne på.
Vi kom med en forkert sporvogn. Sikken kulde.
- Deres ærinde, med forlov? - Vi skal se, når hun får medalje.
Kan han forholde sig i ro? Sæt Dem på bageste række. Absolut stilhed.
Så stiller vi op.
(orgelmusik)
Af Guds nåde, til Guds ære
evig glade vi skal være
i vor herres Jesu navn.
Sikre på, vor arv og løn
er med Guds enbårne søn
af Guds nåde, til Guds ære
evig glade vi skal være
i vor herres Jesu navn.
Fælles om hans liv og fred
lys og kraft og herlighed
af Guds nåde, til Guds ære
evig glade vi skal være
i vor herres Jesu navn.
... tjene vor Herre med al vor flid
så skal vi nok komme hjem
så skal vi nok komme hjem.
Deres kongelige Højhed, mine damer -
- og alle, som står vagt om vort selskab, velkommen.
Også til Dem, som vi hylder i dag.
Hvor er det dog godt, at vi midt i denne tid -
- med krig og ufred op mod landets grænser -
- og med opløsning og forfald -
- kan se Dem sidde her som vidnesbyrd om -
- at der stadigvæk eksisterer flid og troskab.
De sidder her som repræsentanter for det bedste i vort folk:
Det tjenende menneske. Var alle som De, så det anderledes ud.
Vi er jo alle sammen netop tjenende mennesker.
Som De har tjent Deres fruer, har fruerne tjent mand og børn -
- og enhver har opfyldt sin plads her i samfundet -
- og sluttet op mod de nye og farlige kræfter, der river og lokker -
- for at få kvinderne til at glemme deres inderste bestemmelse -
- som dem, der er udvalgt til at stå vagt om vore hjem -
- det mest velsignede arbejde af ...
Mor, jeg skal tisse!
... det mest velsignede arbejde af alle.
For vi ved, at Gud står bag os i denne gerning.
Og Gud ser ligevel ind i stue som i køkken.
Gud, som selv er den mest trofaste, ved, hvad troskab er værd -
- og udmønter en løn, som er tusindfold større -
- end den, vi mennesker kan give jer.
Skynd dig, ellers når vi ikke at se Laura få medalje.
Nu vil Hendes Kongelige Højhed overrække medaljerne.
Berta Sørine Andersen, for tjeneste hos familien Sverin -
- i halvtredsindstyve år.
Hanne Marie Jensen, 40 år hos familien Nyborg.
Hvordan er det, du ser ud? Hvorfor vil du absolut selv?
- Sådan Kom så. - Jeg vil ikke!
Jeg vil blive her. Der lugter!
Thyra Hansen, 25 år hos familien Hammer.
Du rører dig ikke, til jeg henter dig igen.
Laura Larsine Sørensen, hos familien Varnæs i 25 år.
Vi håber, Deres Kongelige Højhed vil indtage et lille glas.
Og pastoren.
Din lille laban. Kan du se at komme ud. Hvad er dette her for noget?
- Det er min dreng, slip ham. - Han har bidt af alle kagerne.
Derfor er de vel ikke giftige.
Du er ligesom din far. Du kan aldrig holde dig i skindet.
Op med hovedet. Nu går vi hen og ser livgarden.
Agnes!
- Er du ikke sammen med fruen? - Fruen traf en veninde.
- Hun kan da ikke bare rende fra dig. - Jeg sagde, jeg passede mig selv.
Vi har mad nok til tre.
Ja, han kan jo ikke have meget appetit nu.
- Vil du have te eller kaffe? - Jeg skulle jo hen til hr. Jørn.
Hvis du venter lidt, kan du hilse på min mand.
- Bor I altid her? - Ja, når vi er i København.
- Kaffe, tak. - To kaffe.
Jeg skulle have taget nogle større sko på.
- Der har vi Emil. - Se, hvem jeg har indfanget.
- Hr. Holz! Guten Tag. - Goddag, de damer.
Det er Maude Friis, nu gift Varnæs.
Endelig møder man Dem! En kop kaffe med os?
- Tillader de damer? - Ja, bitte. Det er da morsomt.
Vi har haft det så fornøjeligt med hr. Holz og hans venner.
- Er Deres venner her også? - Nej, de er i Hamburg.
- Måske kommer de senere. - Så må vi mødes. Ikke sandt, Emil?
- Bor De her? - På hotellet her, ja.
Maude var også til medalje-overrækkelse med ...?
- Vores kokkepige, Laura. - Hvor har du gjort af Oline?
Hende har jeg lagt i seng. Med medaljen.
Maude er gift med en bankdirektør. Hr. Holz er bankdirektør i Hamburg.
Jeg har desværre ikke en så henrivende hustru.
Han er snart lige så fræk som sin far.
Han tager fra de rige og giver til de fattige.
Holdt.
Til højre, drej.
Se lige ud.
Gevær ved fod.
- Nej, nu må jeg have en vogn. - Jeg tager med.
- Hvad er damernes planer? - Jeg må vist hjem.
Bliv til middag. Jeg har aftalt med hr. Holz ...
- Ja ...? - De spiser vel med?
Måske har han siddet i vores stue og tænkt det igennem.
Hvordan finder man på sådan et helt stykke?
- Gå med ind til prøven. - Jeg tror, jeg vil hjem nu.
- Når vi nu er i København? - Jeg har været her længe nok.
- De har billet til 1. klasse. - Jeg vil hellere sidde her.
- Den gælder kun til Korsbæk. - Det er dér, jeg skal af.
Det kan De ikke komme. Vi standser først i Vordingborg.
- På torsdag er det i kostumer. - Det var spændende alligevel.
- Ikke også, Aksel? - Revolvere! Bang! Bang!
- Revolvere er ikke for børn. - Heller ikke for voksne.
- Herbert ... - Ja?
- Nu skal vi også hjem. - Vent, mens jeg skriver et par ord.
- Vi ses i morgen klokken ti. - Ja, farvel. Tak for i dag.
- Det er til Vicki. - Vi kommer og ser stykket rigtigt.
Farvel, Agnes. Farvel, lille mand.
- Er der noget, Herbert? - Nej ...
Hils Lauritz og sig, at det sker nu.
- Hvilket, Herbert? - Lauritz ved, hvad jeg mener.
Grüss Gott.
- Der er telefon. - Tak.
Her.
Ja ... Maude?
Nå, tog du noteringen? Det tror jeg gerne.
Det er helt i orden, så spiser jeg i klubben.
Nej, de er jo til dans.
Laura ...? Det har jeg ikke set efter. Hun må vel være her.
- Laura, er hun kommet? - Nej, nej.
Så må De høre efter Helle. Jeg går i klubben.
- Nå, dér er De. - Hvor kommer den fra?
- Korsbæk Huse. - Fra dem! Skal De ud og rende?
- Er herren og fruen ikke hjemme? - Nej, nej.
- Det er mig. - Hvad vil du?
Lad mig komme af med det her. Papiret er helt opløst.
- Hvad er det? - Fru Skjern synes, De skal have det.
- Fru Skjern? - Ja, vi fik den anden halvdel.
- Der er ikke noget. - Har de spist så tidligt?
- De er ude. - Men De?
- Jeg har heller ikke spist. - Er De syg?
Næ, men der er ikke noget.
- Gå med ud til os og få noget mad. - Hos dem?
De er flinke, Laura. Vi må gerne tage af det, der er.
- Jeg kunne ikke få en bid ned. - Vi har også rigtig kaffe.
Det vil jeg gerne tro. Så tag du hjem og drik din kaffe der.
- Vil De ikke med? - Jeg vil hellere dø af sult.
- Hallo, er der ingen hjemme? - Frk. Friis.
Det var ikke meningen at forskrække Dem. Jeg låste mig selv ind.
Der er ingen ... uden Helle. Hun sover.
De er her da, og det var Dem, jeg kom for at give denne her.
- Det ligner et helt flæsketorv. - Det er en halv gris ... fra dem.
- Et etui. Skal jeg have det? - Til cerutter.
- Hvad har De ellers fået? - 100 kr. af bankdirektøren.
- Og så denne her. - Spiste De så med min søster?
Nej, Agnes kom derind, og fruen mødte en veninde.
- Så har De spist helt alene? - Jeg har ikke spist.
- Jeg må se at komme i gang. - Ikke nu.
- Jeg har heller ikke spist. - Skal jeg lave noget?
Jeg har en bedre idé. Vi spiser på Postgaarden.
Postgaarden! Der har jeg aldrig været.
Så var det på tide, efter 25 år.
- Jamen Helle ligger deroppe. - Hvor er Ulrik og Regitze?
- De kommer klokken otte. - Om ti minutter.
- Er den så mange? - Så hører de efter Helle.
- Det vil Regitze ikke. - Så har vi Ulrik.
Det går nok. Nu ikke flere ophævelser.
- Jeg kan ikke være i mine nye sko. - Så tag de gamle på.
Jeg går op og indfanger Ulrik.
- Det var alt for flot med vin. - Det er da en festmiddag.
- Lidt mere garniture? - Næ tak.
- Geleen er ikke hjemmelavet. - Postgaardens køkken er ikke Deres.
Denne her kylling, den er ikke stegt i smør.
Der er brugt for meget sukker til kartoflerne, efter min smag.
Kokken skulle bare vide, at hans overmand sad her.
Jeg vil ikke lyde utaknemmelig.
Det gør De da heller ikke. Jeg brokker mig også, hvis nogen spiller falsk.
Det gør De ikke. Jeg hører Dem hver søndag i kirken.
- Tænk, at jeg skulle ende der. - Ja, hvem havde troet det?
Jeg og Agnes sagde også, at De nok vendte tilbage til os.
Man må finde ud af, hvad man vil med sit liv og så holde fast ved det.
- Må jeg spørge om noget? - Ja.
- Var det ikke svært? - Jeg kunne jo klare mig selv.
- De var jo også yngre. - Så ung var jeg heller ikke. 35.
Og jeg er 50...
- Og det gjorde ikke noget? - Nej, jeg spiste jo i klubben.
Vi spiste på Terminus. Anne Grete og Emil mødte en tysker på skiferien.
- Han var der også. - Tysker? Har de tid til skisport?
De har da ikke alle sammen noget med krigen at gøre.
- Han var bankdirektør. - Hvad laver han så her?
- Han skulle til nogle møder. - Fik Laura en dag ud af det?
Agnes var mødt op, men det skal vi ikke tale om.
Hendes barn råbte op, da det var mest højtideligt.
"Lader de små børn komme til mig ..."
- Han spiste prinsessens kransekage. - Han trængte vel mere til den.
- Har du talt med Laura? - Hun er sikkert gået i seng.
Jeg vil lige gå ned og se, om hun er kommet godt hjem.
Laura?
- Hans Christian! - Ja?
- Hvad er der? - Har du set dér?
- Det er åbenbart en præmiegris. - Lauras medalje. Det må være Ulrik.
Stakkels gamle Laura.
- Hvor fik du det fra? - Agnes havde det med fra Herbert.
- Er der sket noget? - Herbert er taget til Sverige.
- Midt i sit teaterstykke? - Du må hellere selv læse brevet.
Det lyder usandsynligt. Vi ser ham nok snart igen.
Tror du?
(lyden af flyvemaskiner)
(det banker på døren)
Åh nej!
Hvem er nu det? Hvad er det for et spektakel?
Ja!
- De må meget undskylde. - Hvad er klokken?
Kvart over syv. Fru Fernando Møhge ringede.
- Hvad ville hun? - Hun sagde, hun ville i boksen.
Nu? Banken åbner først klokken ni.
- Hun siger, tysken er over os! - Vrøvl.
Jeg siger jo bare, hvad hun sagde.
- Tante Møhge våser mere og mere. - Hun er jo også snart 100 år.
Nej, vi kan lige så godt stå op.
(det banker på døren)
Ja.
Det er mig igen. Jeg syntes, Herren og fruen skulle se disse her.
Hvad i alverden er det?
Vi må hellere stå op. Tante Møhge havde ret.
... har gjort landgang forskellige steder.
Den danske regering har under protest besluttet ...
- Skal Ulrik og Regitze ikke høre det? - De ville hen på skolen.
De tyske tropper træder i forbindelse med den danske værnemagt -
- og det er befolkningens pligt at afholde sig fra enhver modstand.
Regeringen vil forsøge at sikre det danske folk -
- imod de af krigsforhold følgende ulykker -
- og opfordrer til rolig og behersket holdning -
- over for de forhold, som nu er opstået.
Ro og orden må præge landet -
- og loyal optræden må udvises over for alle myndigheder.
København, den 9. april 1940. Christian Rex, Th. Stauning.
En proklamation fra Hans Majestæt Kongen:
Under disse for vort fædreland så alvorlige forhold ...
- Går du? - Børnene er jo gået i skole.
- Livet må gå sin gang. - Hvem går i butikker i dag?
Jeg må sikre mig, vi har mørklægnings-gardiner.
Foruden alt det andet.
Gud bevare Danmark!
Skal Hitler og Fritz Clausen ikke ned fra lokumsvæggen?
- Der kommer jo kun mig. - Det ved man aldrig.
- Vil du også have provst Mejer væk? - Ham kan du godt lade hænge.
Silkestrømper har vi igen på fredag.
- Er mørklægnings-gardiner udsolgt? - Der kommer et parti inden aften.
- Rullegardiner? - Senere får vi stof.
Så siger vi det. Tak, farvel.
- Jeg har prøvet at få fat i Dem. - Ja, det ser jo sort ud, så ...
Det sidste skal vi ubetinget have lørdag.
- Det var mørklægnings-gardiner. - Ja ... noget nyt at tænke på.
- Kan De lægge alt andet til side? - Ja, jeg har lige gjort rent bord.
Jeg får brug for Dem mindst 14 dage. De skal rundt og lave kontrakter.
- Om hvad? - Hør.
- Til spinderierne? - Ja, de skal jo også holdes i gang.
Skal hør ikke ... skættes?
Jo, spinderierne er ved at købe et fynsk skætteri.
- Hvornår skulle det være? - Nu.
Før andre får den samme idé.
Men jeg ville spørge, om De kunne undvære mig et par uger.
- Man kan stadig komme til Sverige. - Hvad vil De der?
Videre til Schweiz. Det er et privat anliggende.
- Det er vel fru Graa? - Jeg ville gerne hjælpe hende hjem.
Hvis fru Graa vil hjem, kan hun vel selv arrangere det.
- Det er mig magtpåliggende. - De arbejder for mig.
Det indebærer også muligheder for Dem. De må påtage Dem opgaven.
- Med så kort varsel? - Det er de korte varslers tid!
Sørensen, min fuldmægtig, er allerede i København.
Han kommer med en liste over landbrugs-konsulenterne.
Dem opsøger De og får kontakt med landmænd, der kan dyrke hør.
Hvis de allerede har et bud, så byder De over.
Der er også penge i det for Dem. De får procenter.
Hvis det kunne opsættes bare tre dage ...
Det kan det ikke.
Her er skætteriets adresse. De kan kontakte mig telefonisk.
Jeg må desværre videre. Der er meget at se til.
Ja, så ringer jeg.
Held og lykke. Også for Deres skyld.
Fru Graa bliver sikkert i Schweiz, som sagerne står nu.
Tak, Frederiksen. Vi kan ikke se dem, når fortræks-gardinerne er for.
- Laura har en kop kaffe til Dem. - Ja, den står på kaffekanden.
Bare han nu ikke falder ned af alle de stiger.
- Jeg vil gerne tale med fruen. - Ikke om frk. Hollenberg igen?
- Nej, det er mig. - Dem, Laura?
Jeg rejser til maj.
- Hvad er det dog, De siger? - Jeg har tænkt meget over det.
De har jo altid været her. De kan da ikke finde Dem til rette i et andet hus.
- Det har jeg også sagt til mig selv. - De skal da leve.
- Jeg vil være kogekone. - Jamen hvad skal vi dog gøre?
Fruen kan jo finde en kokkepige af god familie. Ligesom frk. Hollenberg.
- Har hun sagt op? I dag? - Værsgo.
- En ulykke kommer ikke alene. - Din proportionssans!
Hvor får vi en anden kokkepige fra? Forstår du, hun kunne gøre det?
Jeg forstår hende godt.
Efter den smukke højtidelighed i går. Pastor Arreslev talte så udmærket.
- Om hvad? - Om Paulus' Brev til Efeserne.
Om ikke at lade sig fange af bedrageriske begæringer.
Pastor Arreslev hører ikke til Vorherres udvalgte.
Elisabeth! Han har konfirmeret flere af de unge i kongehuset.
Derfor kan han godt have cement i hovedet.
- Misse ...? - Skal De ud at rejse?
Nej, det er noget helt andet. Lille mor har været i boksen ...
Det ringede hun om i morges.
Nu vil hun have gravet det hele ned.
Sølvtøjet, smykkerne og obligationerne.
Vi har prøvet at finde et sted i parken -
- men der var så mange mennesker hele tiden, og nu ...
Nu forlanger hun, at jeg skal grave det hele ned i Deres have.
I vores ...? Er alle da blevet vanvittige?
I hendes slægt har de altid gravet ned, når tyskerne kom.
Og nu skal vi også købe petroleum og klipfisk.
Det købte hun også før 1. verdenskrig. Vi havde 50 kilo klipfisk tilbage.
- Jeg måtte smide dem ud i smug. - Tænk, om I havde gemt dem.
- Er denne dag til morsomheder? - Undskyld, det var galgenhumor.
Kom Misse, så skal jeg hjælpe med nedgravningen.
- Skulle vi ikke ned i haven? - Nej, vi skal denne vej.
- Jeg har aldrig før løjet for mor. - Én gang skal være den første.
Og denne dag er særdeles velegnet.
Vi ser ikke min mand før langt ud på aftenen.
Det er uden forskel, bare jeg må være her lidt.
Må jeg ikke byde Dem et eller andet?
Vi behøver ikke fortælle hinanden, at det er frygteligt.
Men for mig er det måske endnu værre.
Vil De ikke sidde ned?
Mine oldeforældre og min mor var tyskere.
Jeg troede ikke, det ville komme så vidt -
- men nu er det som at være i familie med forbrydere.
- Forstår De? - Ja, men De er jo uden skyld.
Jeg har sagt til mig selv, at der findes pæne tyskere.
De læser stor litteratur og hører stor musik.
De ser ned på den der lille korporal. Det må være de fleste.
- Og dem hører vi fra før eller siden. - Ja ...
De kan godt kalde det selvbedrag.
Min kone ... Hendes søstre er gift i Tyskland.
Hun vil ikke indse kendsgerningerne. Hun tror, de er væk i næste uge.
Hun kan ikke forstå, at simple, uvidende mennesker kan have magt.
Det er måske bedre at have sådan en tro.
Ja, for sig selv. Jeg kan ikke tale med hende.
Hun tager sin hest og rider en tur. Det gjorde hun i morges.
Hun hørte ikke engang radioavisen.
Og hele dagen har hun læst ... Racine.
- Jeg læser også Racine nu. - Men De uddrager en anden lære.
Jeg har aldrig mødt nogen, der i den grad er i live som De.
- Jeg siger jo næsten ingenting. - Nej, men De lytter, fru Skjern.
Jeg har fornemmelsen af, De gerne vil blive til middag.
Dav.
- Har du nedlagt forretningen? - Næ. Jeg har lejet lokaler.
- Sømanden er strandet i England. - Hvor ved du det fra?
Fru Larsen. Rederiet har givet besked. Hun ejer jo huset.
- Hvad skal du betale? - 30 kroner.
- Det kan du ikke uden at spørge mig. - Jo, jeg kan. Jeg har antaget Marie.
- Hvad siger Fede? - Han ved det ikke.
- Laura flytter ind i det lille værelse. - Hvad skal hun der?
- Hun har sagt op. - Endelig har hun set lyset.
Hun skal være kogekone.
Sådan en kunne vi trænge til. Du tænker kun på mammon.
- De har spurgt efter Herbert. - Nå. Godt, han slap af sted.
Her i landet kan han jo ikke være for dine venner.
Du sagde, det var helt i orden. Det hørte du også, Marie.
- Jeg blander mig ikke i politik. - Det skulle du også lade være med.
Hvad med at betale for mørklægningen? 14 kr., værsgo.
Jeg er så ked af, at Herbert måtte rejse.
Det er Lauritz måske også.
Katrine var helt balstyrisk. Hun ville have ham ned af væggen.
De forstår sgu ikke et kristent sprog.
Se bare, hvordan det der "Oprop" var stavet.
Mussolini og Fritz Clausen røg i tønden, og ham her pillede jeg ned.
Men så kom der sådan noget ensomt over provst Mejer.
- Hvad har han med det at gøre? - Han hænger på lokumsvæggen.
Din svigersøn er formand for menighedsrådet. Hvad siger han?
Han fik vel Katrine til at lægge "træk og slip" ind, så han slap for provsten.
Katrine er sgu ligeglad med provsten, men ham her ville hun have ned nu.
- Men jeg lurede dem begge to. - Hvordan?
Jeg har sømmet ham her fast i lokumslåget ... indvendig.
Skal du ikke over til dine allierede?
I er ligesom Agnes. I forstår ikke noget.
Næ, gør du?
Vi håbede jo, at Laura ville ombestemme sig.
- Sikken utaknemmelighed. - Og hun fik medalje.
- Det her er en købe-bolle. - Yrsa kan ikke bage.
Yrsa? Hun var hos lben. Værre hundeæde.
- Lærte Deres datter hende ikke op? - Hun laver endnu værre mad.
- Hun kan vel holde en dygtig pige. - De hænger ikke på træerne.
Og når man har fået dem, så render de igen.
Det skulle være forbudt. At rende fra sin plads.
Mindst ét år skulle de da blive. For deres egen skyld.
Det arbejder vi for i Husmoderforeningen.
- Jeg så henvendelsen til rigsdagen. - Indfør tvungen huslig værnepligt.
Hvor var vi henne, hvis en husmor ikke fik hjælp?
- Hende med sløret beholder De da? - Jo, hun passer jo Helle.
- Hvordan har den lille tuttenut det? - Hun blev jo to år for nylig.
Er hun lige så flink som de andre? Ulrik var jo et mageløst barn.
Han talte allerede, da han var halvandet år.
Det er mærkeligt, men Helle taler ikke så godt.
- Hun siger kun "ja, ja" og "nej, nej". - Nu skal du ikke gøre hende uret.
- Har du hørt hende sige andet? - Ja, "av min arm".
Der er en herre.
Meine Damen.
De var så elskværdig at invitere mig. Her er jeg.
De sagde jo, at De var bankdirektør. Det var før den dag.
- Jeg kunne ikke sige, jeg var officer. - Et øjeblik.
- Siegmund Holz. - Elisabeth Friis. Kom venligst med.
- Skal han i kantonnement her? - Nej, lille mor.
Han sagde, han var bankdirektør. Det var, før vi blev ... besat.
- Hvad er det? - Fra tyskeren.
Tag dem væk. Fjern dem!
- Nu er han gået. - Var han grov?
- Særdeles elskværdig. - Høflige er de i hvert fald.
Nu ved vi, hvad han foretog sig i Norge og København før 9. april.
Jeg gav ham mit kort. Det er jo forfærdeligt.
Han forstod slet ikke, at han ikke var velkommen.
- Nå, var det rart derude? - I en barak på Fedet med mor!
Din far bygger nok et bedre hus til næste år.
Ét hus, siger du? Han bygger 20. Han udstykker Jørgen Varnæs' grund.
I vandet kommer de til at ligge som sild i en tønde.
- Er her nogen? - Det er løgn. Hun er ude i entreen.
Er Viggo her? Han skulle have mødt mig her.
- Hvad mon han laver? - Han har nok fundet en anden.
Er der noget på kanden?
Selvfølgelig, jeg henter en kop.
- Jeg har fået det. - Hvilket?
- Alt er skjult, ikke? - I hvert fald hovedet.
Det støtter og former.
Musse! Glæden er jordens gæst i dag.
Hvad fanden ... skal du i krig?
- Det er mit nye Spirella-korset. - Er det bygget i en tørdok?
Rul ned og sæt dig, mens jeg fortæller et eventyr.
De har lejet hele lortet, bygningerne, garagerne, krikkerne.
- Hvem? - Tyskerne.
Og lejen bestemmer konsortiet selv. Bliver de længe nok, er møget betalt.
- Hvor får tyskerne penge fra? - Jeg formoder, De trykker dem selv.
- Er det dig? - Ja, det blev sent.
- Hvorfor er du ikke gået i seng? - Lauritz er til møde.
- Kom og få en kop kaffe. - Jo tak.
Kaffemærkerne er steget til det dobbelte.
Der, hvor jeg var, bruger de tre fjerdedele tilsætning.
At man skal servere den slags.
Sikken et køkken. Og der måtte ikke ofres smør.
- De æder vel selv smørret. - Man kan ikke koge på den måde.
- Bankdirektørens var da ikke fedtede. - Og de blandede sig ikke.
- Derpå kendes en ordentlig frue. - Sig, du ikke vil have det.
Konsulinden ville lære mig at lave hollandaise med mel i.
- Formanden for Husmoderforeningen! - For ikke at tale om apoteker Strøms.
- Gud bevare min mund. - Sig det alligevel.
Hun er en so. Du skulle se en gasovn.
Der var også kun to tårne på de fleste af sølvfadene.
- Det ser gæsterne ikke. - Netop, men jeg gør.
Hvad stod der i indbydelsen?
Borgmesteren vil gerne se os på Postgaarden.
- Han er jo socialdemokrat. - Det drejer sig vist om velgørenhed.
- Han ved vel, jeg er i sommerhuset. - Han kan jo ikke kende vores vaner.
Jeg må se lidt civiliseret ud, når jeg lige kommer fra landet.
- Er det et alsangs-stævne? - Vores nabo fylder 50.
- Skal vi tage cyklerne? - Jeg har lige cyklet fra Fedet.
- Nu er jeg klædt om. - Vi skynder os.
Borgmesteren tager det vel ikke så nøje. Han er gammel typograf.
Derfor kan vi godt være korrekte, når han nu vil se os til middag.
Godaften, Olsen. Vi skulle møde borgmesteren.
- Det må dreje sig om mødet i salen. - Er der flere?
- Der er kaffebord til 50 personer. - Kaffebord?
- Ja ... med sandkage. - Sa ...
- Nå, De fik vores besked? - Banken ringede til sommerhuset.
- Det er min kone. - Vi kendte jo Deres forgænger.
Ja, det var Deres partifælle, men tiderne forandrer sig jo.
Det er organisations-formændene, men pengefolk skal der jo også til.
- Godaften, hr. bankdirektør. - Godaften, direktør Skjern.
Det er direktør Skjern, og det er fru Skjern.
- Hvad drejer det sig om? - Viggo siger, det er vel-ædighed.
Mine damer og herrer, kære korsbækkere, velkommen.
I disse alvorlige tider har en kreds af folkevalgte -
- og organisations-formænd taget dette initiativ -
- for at værne om vor by og dens skønne egn.
Også for at lære ungdommen disse værdier at kende -
- så vi kan stå sammen og føle os som ægte korsbækkere -
- der skulder ved skulder står vagt -
- om vor natur og kulturarv.
Det er også vigtigt, at vi værner om vor ungdoms sundhed -
- for det er dem, vi skal bygge fremtiden på.
Vi har indbudt en kreds, der tegner foreningslivet og forretningslivet -
- for at opfordre alle til at løfte i flok med hensyn til dette projekt.
Det vil kræve offervilje, ikke alene fra de herrer -
- men også fra de damer, der før har bevist -
- at de ved deres hænders flid har kunnet samle penge sammen.
Lad mig røbe, at det drejer sig om oprettelsen af en folkepark.
Korsbæk Folkepark, hvor unge og gamle kan mødes -
- og holde folkelige stævner, og hvor idrætsfolk kan boltre sig.
- Hørt. - Hørt.
Det er godt at fornemme salens velvilje.
Jeg kan røbe, at en af vor bys driftigste forretningsmænd -
- har tilsagt os økonomisk støtte.
Det er et eksempel til efterfølgelse.
Men først synger vi en af vore danske sange.
"Jeg elsker de grønne lunde". Kan man vælge noget bedre?
Det er nummer 85.
Jeg elsker de grønne lunde
med tonernes vuggende fald
jeg elsker de blanke sunde
med sejlernes tusindtal.
Jeg elsker hver dal, hver banke
med kornets bølgende flugt
hvor flittige hænder sanke
af arbejdets gyldne frugt.
- Bankdirektøren er oppe i salen. - Og jeg sidder her.
To bajere og to gange tre stykker.
Nu skal jeg tage en smørrebrødsseddel.
- Værsgo. - Hvad holder de møde om?
Det drejer sig om anlæg af en folkepark.
Så kan vi afsløre planerne, takket være denne planche -
- der er udarbejdet af kommunens arkitekt og vores stadsgartner.
En del af borgerne har her deres sommerhuse.
Apoteker Strøm, konsul Holm, sagfører Skjold Hansen -
- familien Varnæs, direktør Skjern -
- og her har vi, takket være tilbud fra gårdejer Andersen -
- mulighed for at anbringe folkeparken, 6 km fra Korsbæk.
- Det er jo Fedet! - Der kan sgu heller ikke gro noget.
Her er tribunen, sportsklubben, og her er skolebørnenes koloni.
- Vidste du, det var på Fedet? - Nej.
Hvorfor i al verden skal parken ligge dér?
- Der er jo sten på stranden. - Udmærket spørgsmål.
Næste punkt vedrører samtlige damer og herrer ved mit eget bord.
Ved at føre offentlige stier ned mellem de bebyggede grunde -
- kan vi skaffe borgerne adgang til sandstranden.
- Det er langs vores grund! - Må jeg?
- Der er tinglyst privat strandret. - Vi vil gerne hæve den tinglysning.
Ikke uden ejernes samtykke. Jeg ejer halvdelen af grundene.
Skal alle mulige mennesker rende på vores badestrand?
Hvorfor skal folkeparken absolut ligge dér -
- og ikke ved Varpemark Huse?
Fordi der ikke er en ordentlig vej. Kun en gammel hulvej.
- Må jeg have lov? - Direktør Skjern, værsgo.
Tak for det, Olsen. En snaps og to likører til damerne.
- To likører til til damerne. - Som Olsen dog kan sige det.
- Det er, fordi vi kommer uden herrer. - Er jeg måske ikke en herre?
Det har vi tit spekuleret på.
- Maude, vil du ikke sidde her? - Jeg venter på Hans Christian.
- Det var det. - Da fik de pengene op af lommen.
Tja, sådan fik vi betalt vores vej til Varpemark Huse.
En helt igennem morsom aften, Knudsen.
- Man kan ikke bare rejse sig og gå. - Skulle jeg høre på det?
- Vi beholdt jo strandretten. - Det kan vi takke Mads Skjern for.
- Du kunne måske lære noget af ham. - Kom nu. Faren er drevet over.
Og tyskernes vognpark skal flytte over i garageanlægget.
Det hele kan vi takke din uduelige bror for. Han sad der og ...
- Der har vi jo Laura. - Jeg har været inde og koge.
- Godaften, Laura. - Tænk, at vi løber på hinanden her.
- Hvordan har De det, Laura? - Jo tak, det går godt.
- Jeg hører, der er rift om Dem. - Hvordan går det hos direktøren?
- Jo ... vi sulter da ikke. - Min kone er begyndt i køkkenet.
Er fruen?
- Åh gud, nej! Det er luftalarm. - En gang skulle være den første.
Lad os gå ned i vores kælder.
Det er godt, at børnene er ude på Fedet.
Så kan Laura være med til at indvi vores beskyttelsesrum.
Laura, det er denne vej.
Værsgo. Værsgo, kom indenfor.
- Sid ned, Laura. - Ja tak.
- Her er jo ikke værst. - Medmindre huset falder ned.
Det var her, vi havde syltetøjet.
I fremtiden kan det stå i vinkælderen.
Vi må lade os invitere ud, så vi kan nyde Lauras kogekunst.
- Det var dejlig mad hos apotekerens. - Det holdt ellers hårdt.
- Der var da ellers rigeligt. - Mel har alle sammen nok af.
- Der er jo også rationering. - Det må vi rette os efter.
Ikke engang gryderne var i orden. Det er man jo ikke vant til.
- Men ellers nyder De Deres frihed? - Det var jo mig selv, der ville.
- Ja, det var det jo. - Vi klarer os også, ikke Maude?
Jo, det gør vi da.
Og nu sidder vi her. Jeg henter et stykke natmad.
- Hvis der nu kommer en bombe. - Et stykke med spegepølse.
- Bankdirektøren skal ikke smøre. - Det er fint. Så trækker jeg for.
- Glassene ...? - I skabet til højre.
Tilbage til hulen. Kom, Laura.
- Er der noget galt? - Jeg er bare lidt træt.
Vi ville jo være glade, hvis De kom tilbage engang.
Jeg ved ikke ...
- Hvornår? - Når det passer Dem.
Er De færdig med at telefonere? Så gå i gang med gryderne.
De er ikke blevet skuret, siden jeg rejste.
Ja, her går det jo godt.
- Se, hvad jeg har fundet. - Nå, den.
De troede da ikke, at den var gået tabt?
Det har jeg slet ikke tænkt på.
- Her er den altså. - Tak.